"Miss Margaret Schlegel skal ha Howards End."
Hun kan ikke ha ment det.
Det er lenge siden sist, Mr Wilcox.
- Han er et udyr uten følelser. - Nei. Han er helt fantastisk.
Du elsker meg, vel? Det er feil at vi later som.
Vi har møtt en fattig, ung mann. Hvordan kan han hjelpes?
- Porphyrion er i stor knipe. - De går snart konkurs.
- Hvor skal dere? - Hva gjør jeg der?
En påminnelse om flyttingen vår.
"Jeg forlater huset i Ducie Street."
"Det skal leies ut årlig." Skal jeg si ja eller nei?
- Si ja. - Da er det bestemt.
Vår rase holder på å forfalle.
Vi kan ikke avgjøre noe lite. Hva så med noe stort?
Det er de små tingene som man grubler over, ikke de store.
Jeg tenkte på far, at han flyttet til et nytt land i 40-årsalderen.
Og vi klarer ikke engang å bytte hus.
- Kan du ikke bli med? - Nei, jeg overlater det til deg.
- Ikke gjør noe forhastet. - Det er ikke noe forhastet å gjøre.
Så snilt av Dem, men det blir nok ikke noe av.
- Intet hus passer oss. - Har dere besluttet å avslå?
- Ikke akkurat. - La oss i så fall begynne.
Er det en ny bil? Jeg formoder at den er vakker.
- Liker De den, Crane? - Veldig, ma'am.
- Dampdrevet? - Nei, jeg misliker dampdrift.
Naturligvis. Er de ikke raskere? Jeg leste...
- For øyeblikket... - Takk, Crane.
- Potensialet i forbrenningsmotorer... - Dampdrift har ingen fremtid.
- Får jeg? - Jeg klarer meg.
Tøv. La meg hjelpe Dem.
- De visste at han heter Crane? - Vi har kjørt rundt med Mrs Wilcox.
Deres husholderske heter Mazy. Jeg vet alt mulig.
- Hvordan har Evie det? - Hun er ute med Cahill.
Det er ikke morsomt å være så ensom.
Jeg jobber på dagtid, men holder ikke ut alene i huset på kveldene.
På min absurde måte er jeg også ensom.
Det gjør vondt å forlate sitt hjem. Jeg husker ikke noe før det.
- Helen og Tibby ble født der. - Føler De Dem også ensom?
Forferdelig.
De sa nettopp...
Å, bare noe sludder om møbler.
De er ikke så upraktisk som De later som.
- Jo. - De besvarte mitt brev omgående.
Jeg vet når noe bra kommer.
Jeg vil se på huset og diskutere saken med Helen og Tibby.
Jeg svarer Dem skriftlig.
Ja visst. Entreen.
- Den har stengulv. - Ja.
Det er en bibel som Charles tok med hjem fra boerkrigen.
- Her røyker herrene. - Hvilken lykke!
Liker De den?
Man vil gjøre det behagelig for seg, ikke sant?
- Jo. Er de Cruikshanks? - Gillrays.
Skal vi se på overetasjen?
Er møblene fra Howards End?
Nei. De møblene er i huset i Oniton.
Har... Unnskyld. Vi snakker om huset, ikke om møblene.
- Hvor stor er salongen? - 9 ganger 6,7 meter.
Nei, vent, ganger 7 meter.
- Miss Schlegel. - Ja.
Miss Schlegel, jeg tok Dem med hit under falskt foregivende.
Jeg vil snakke om noe alvorligere enn et hus.
- Jeg vet det. Jeg mener... - De vet det?
Nei. Jeg mener... Jeg mener...
- Miss Schlegel. - Ja.
Ville De kunne tenke Dem å dele mitt...
- Er det sannsynlig? - Mr Wilcox, jeg forstår.
Jeg skriver til Dem etterpå, om det går bra.
- Miss Schlegel... De forstår ikke. - Jo da!
Absolutt! Ja.
Jeg spør Dem om å bli min kone.
Jeg vet det. Jeg trodde det. Jeg vet det.
- Er De ikke fornærmet? - Hvordan kan jeg være fornærmet?
- Jeg er ikke fra Deres krets. - Det er De ikke.
- Jeg er mye eldre enn Dem. - Ja.
Mr Wilcox, De tar pusten fra meg. De trenger ikke overbevise meg.
- Det trodde jeg. - Absolutt ikke.
Jaha...
Jaha. Skal vi se på resten av huset?
- Kanskje ikke i dag. - Naturligvis.
De skal få brev fra meg. Vi skal reise til tante i Swanage.
Takk.
Adjø. Og det er jeg som takker Dem.
- De kan si nei allerede nå. - Men jeg har inte...
Jeg leier i hvert fall ut huset til Dem under samme vilkår.
- Jeg lurer Dem ikke angående det. - Selvsagt ikke.
De kontakter min megler direkte.
Jeg ville ikke trenge meg på som husvert under...
Da det kanskje kunne gjøre Dem ille til mote.
- De skjønner hva jeg mener. - Ja, men jeg tenker ikke på det.
- Jeg ser til at bilen kjøres frem. - Så snilt.
Jeg har bare ett spørsmål.
Å, jeg lurer på... Jeg lurer på om hun takket ja til huset.
Jeg håper at hun ikke gjorde noe forhastet.
Jeg også. Jeg også.
Takket du ja til huset?
- Står vi der vi var? - Ikke akkurat.
Hvilket mysterium. Kan du opplyse oss?
Tante Juley, ber du Annie om te?
Vi må snakke om hus, og kommer ned etterpå.
Mr Wilcox har fridd til meg.
Typisk enkemann. De er frekke nok til-
- å velge en av sin første kones venninner...
Men du har aldri... Du har inte...
- Jaså? - Nei, nei, Meg! Ikke gjør noe sånt!
- Ikke gjør det. Jeg vet... Nei! - Hva vet du?
- Vi kan likevel ses... - Det er ikke noe sånt!
- Hva er det med deg? - Meg...
- Sett deg. - Jeg setter meg hvis du gjør det.
Det er en fantastisk følelse å vite at en skikkelig mann bryr seg om en.
Jeg har kjent og likt ham lenge.
- Har du elsket ham? - Nei.
- Kommer du til å gjøre det? - Ja. Det er jeg ganske sikker på.
- Har du bestemt deg for å gifte deg? - Ja.
Hva har du imot ham, Helen? Du må forsøke å fortelle.
Helt siden Paul.
- Hva har Mr Wilcox med Paul å gjøre? - Han var der.
Den morgenen da jeg kom ned til frokost-
- og så Paul så redd.
Han hadde ingenting å skjule seg bak, jeg visste at det var umulig.
Personlige relasjoner er viktigere enn fasade.
Jeg er kjent med Mr Wilcox's feil. Han er redd for følelser.
Han bryr seg for mye om suksess, og for lite om fortiden.
Åndelig sett er han ikke like ærlig som meg.
Holder det?
Nei. Det gjør det bare verre. Du må være gal.
Jeg vil ikke at han eller noen andre skal være alt i livet.
Det finnes masse i meg som han aldri kommer til å forstå.
Og i ham finnes det masse, i særdeleshet ting han gjør, -
- som alltid vil være skjult for meg.
Han har mange egenskaper som du avskyr, som gjør alt dette mulig.
Jeg nekter mer og mer å se ned på dem som garanterer min inntekt.
Jeg har ikke tenkt å rette på ham eller forandre ham.
Jeg søker kun forening.
Det er alt.
Jeg går ikke i gang med å forme en passende ektemann-
- med Henrys sjel som råmateriale.
Det ville være forkastelig og urettferdig.
Noe vil gå tapt.
Han er her! Han er her! Hallo!
Hallo! Er dere her alle sammen? Så hyggelig!
Mrs Munt, hvordan står det til? Helen.
- Mr Schlegel? - Kom, Henry.
- Hvor bor De, Mr Wilcox? - Jeg bestilte rom på Grand.
- Det er størst. - Victoria er blitt dårligere.
- Vil du spise lunsj med oss? - Selvsagt!
Hvis De er interessert i arkeologi, er det en romersk ruin å se.
Flott! Nå skal vi spise lunsj.
Jeg håper at du ikke har noe imot å snakke forretninger i ettermiddag.
Det kan vi gjøre.
- Kom du overens med Tibby? - Meget godt.
Så bra. Hva snakket dere om? Meg, antar jeg.
- Nei, om Hellas. - Så bra. Tibby liker grekerne.
Jeg har aksjer i en korintfarm ved Kalamata.
Så herlig å ha aksjer i den!
Kan vi dra dit på bryllupsreisen? Og spise korinter. Er det ikke pent der?
- Jo, men en dame tas ikke med dit. - Hvorfor ikke?
- Det fins ikke hoteller. - Noen damer greier seg uten.
Helen og jeg har vandret i Apenninene med oppakning på ryggen.
Jeg vil sørge for at dere aldri noensinne trenger å gjøre det igjen.
- Har du hatt en prat med Helen? - Nei.
Prøv. Jeg vil at dere skal bli venner.
- Vi har alltid kommet overens. - Ja.
Har du ingenting foruten Ernest Pike?
Helen, kom og spill. Margaret kommer hjem snart.
- Lurer på hva de snakker om? - Aksjer.
Han vinner Margarets kropp og sjel som i "Othello".
Men i stedet for katastrofer og forestående død, -
- forteller Mr Wilcox om sine eventyr innen sennepsproduksjon.
Produserer Mr Wilcox sennep? Bemerkelsesverdig.
- Han arbeider med afrikansk gummi. - Ja, men han har aksjer i alt.
Det ville føles galt med aksjer i gummi. Det er synd på de innfødte.
- Du har sånne aksjer, og vi alle. - Jaså? Det visste jeg ikke.
- Jeg kan be din megler om å selge. - Jeg vet ikke.
Det må nok bli Caruso.
Kan vi ikke ta noe litt gladere?
Evie skal gifte seg med Percy Cahill. Det krever en passende medgift.
- Ja. - Paul kjemper i Afrika.
- Charles og Dollys utgifter øker. - Stakkar!
Charles skal arve Howards End.
Men jeg vil ikke være urettferdig mot mine andre barn.
Du mener penger! Så dumt av meg. Naturligvis.
Ja. Siden du sier det så rett ut.
- Jeg vil være rettferdig mot dere. - Vær sjenerøs mot dem.
- Jeg har alt skrevet til Charles. - Hvor mye har du?
- Hva da? Min inntekt? - Ja, i året. Jeg har 600 pund.
Du er så likefrem. For et spørsmål å stille til en mann!
Kjenner du ikke til din inntekt? Eller vil du ikke fortelle meg?
- Jeg... - Greit. Jeg vil ikke vite det.
- Skal ikke Charles jobbe i firmaet? - Vanligvis, jo.
Men jeg har oppdratt dem til å være selvforsørgende.
Hvis Charles viser seg å ha sans for forretninger-
- og mine andre aktiva, -
- så vil han være den rette til å overta etter meg. Hvis ikke...
Jeg tenkte ikke å plage deg med detaljer.
- Jeg vil at du vet... - Det er bestemt.
Gi bort så mye du kan, vi har mine 600 pund.
Det er én ting til, så må jeg skrive noen brev.
Hva skjer med huset i Ducie Street? Vi vil neppe bo der.
Det blir trangt med dine søsken og når din tante er på besøk.
Jeg vet ikke hvor Helen og Tibby vil bo til slutt. Det kommer an på.
- Når vil du gifte deg med meg? - Begynner å bli hett?
- Hallo der! - Det spiller ingen rolle, Henry.
Evie gifter seg nok i april, så det blir ikke før det.
Hva med april for oss også?
Jeg klarer meg utmerket alene, Henry.
Det ser ille ut hvis din tante ser deg alene.
Jeg går alltid ut alene. Jeg har galoppert over Apenninene.
Oi, unnskyld.
- Det er bare vanlig sunn fornuft. - Margaret.
- Adjø. - Adjø, min kjære.
Miss Schlegel har taket på oss, takket være deg.
Jeg vil klore ut øynene hennes! Din påstand er urettferdig.
Rum-ti-foo, Rackety-tackety Tompkin.
Far ville ikke ha drømt om giftermål om Evie var der.
Men du koblet min søster med din onkel Percy for å dra på bilturer.
Jeg har ikke ansvar for hva Percy eller noen andre gjør.
Vi ligger tynt an og må gjøre det beste ut av situasjonen.
Jeg skal skrive et høflig svar, men jeg glemmer ikke familien Schlegel.
- Hører du etter, Dolly? - Ja.
Så lenge de oppfører seg, skal vi også oppføre oss.
Men hvis de blir hovmodige, monopoliserer min far-
- eller bekymrer ham med kunstneriske uhyrligheter, -
- setter jeg foten ned!
Ja. Og med ettertrykk, som mor ville ha gjort.
Hun var alltid ute etter Howards End, og nå har hun det.
- De er verdt dobbelt så mye. - Gi meg dem.
Sett i gang, Len. Du må skrive under.
Det er deres feil, de ba deg om å forlate Porphyrion.
Jeg vet ikke. En mann... De ville bare være vennlige.
- Ikke bit meg av! - Jeg biter deg ikke av. Jeg...
Jeg skal skrive. Jeg lover.
- Gå og legg deg. - Ja, elskede.
- Unnskyld. - Det er ingen fare.
Kjære miss Schlegel. Takk for Deres omtanke og advarsel-
- angående Porphyrion Fire Insurances kollaps.
Jeg har fulgt Deres råd og sagt opp min stilling.
Jeg jobber nå i Dempster's bank.
Min lønn er lavere enn tidligere, og det er vanskeligere å klare seg, -
- men jeg er takknemlig for å ha en sikker arbeidsplass.
Med takknemlig hilsen, Leonard Bast.
Så forferdelig!
- Hei! - Her er vi alle sammen.
- God morgen, Helen. - God morgen, Mr Wilcox.
Helen har fått brev fra den sure gutten. Husker du?
- Pen, men triste øyne. - Du ba ham om å forlate Porphyrion.
Hvem sa jeg det til? Hvem mener dere? Jeg har også fått brev.
- Vår venn, Mr Bast. - Du advarte ham om Porphyrion.
- Jeg husker ikke det. - Han sa opp.
Porphyrion går ikke så verst. Hvorfor sa han opp?
Vi handlet etter råd fra deg.
Det kan jeg ikke ha sagt. Mitt brev gjelder Howards End.
Min leieboer, Mr Bryce, er beordret utenlands.
- God morgen, Mrs Munt. - Men du sa jo...
God morgen, Schlegel.
- Han kan ikke leie ut på annen hånd. - Hvem, Henry?
Min leietager på Howards End. Jeg vil si ham opp.
Unnskyld, men angående Porphyrion... Får jeg plage deg, Henry?
Du sa at firmaet var i knipe, og vi rådet kontoristen til å slutte.
Han fulgte rådet, og nå sier du at firmaet går bra.
Han har mye lavere lønn nå.
- I Dempster's Bank. Går den bra? - Ja da.
- Bedre enn Porphyrion? - Like sikkert som eiendom.
Takk. Unnskyld meg. Hvis Howards End leies ut...
Man har mer kontroll. Vi burde se på stedet en dag.
Skal vi dra dit på onsdag og spise lunsj med Charles?
Kom til byen, jeg kan vise deg kontoret, og så kjører vi opp.
Det ville vært hyggelig, men vi blir her minst en uke til.
- Det kan du vel la være? - Nei, hun regner med vårt besøk.
- Jeg kan snakke med henne. - Jeg drar ikke, Henry.
- Vil du ikke se huset? - Jo, veldig gjerne.
- Mr Wilcox, angående Porphyrion... - Dempster's Bank er bedre.
Du sa at Porphyrion ville gå konkurs til påske.
De sto utenfor Tariffringen da. Nå er de med, det er en trygghet.
Så Mr Bast hadde ikke behøvd å si opp og gå ned i lønn?
- Nei, akkurat. - Han skrev "lavere" lønn.
For en som er så fattig, teller hvert øre. Det er forferdelig.
- Er det min feil? - Du er tåpelig.
En fattig mann har enda mindre på grunn av oss.
- Hvem er han? - Du har møtt ham.
Han er fattig, og hans kone dum. Han kan få det bedre. Nei, Meg!
Vi trodde at vi kunne hjelpe ham, og se hvordan det ble!
- Et lite råd... - Jeg vil ikke ha flere råd.
Ikke vær sentimental angående de fattige. Sørg for det.
Det er vanlig medmenneskelighet.
Jaså? Du snakker om ham som om han var en attraksjon på sirkus.
Det fins 3 millioner til som han i London. Med familie.
Bør vi ikke gjøre vårt beste for å hjelpe dem når våre veier møtes?
- Naturligvis! - Men du har ikke hjulpet ham!
- Nei. Det er umulig. - La oss ikke krangle.
Kjære Helen, verken du, jeg eller min informant, -
- eller Porphyrion kan klandres for hans tap av inntekt.
- Ingen kan klandres. - Jo, jeg.
Du er for streng, og bare blandet deg i en ukjent manns liv.
- Vi kjenner ham, Henry. - Den unge mannen...
Han har vurdert feil, det er alt.
Han sluttet uten å ha tenkt igjennom om det var klokt.
Har jeg misforstått noe? Helen? Margaret?
- Nei. - Jeg vet ikke.
Hva med å dra til Nine Barrows Down?
Mrs Munt, jeg vil snakke om noe som tvinger Margaret og meg til Hilton.
Å, si ikke det!
De skulle bli i minst ti dager til.
Jeg forstår ikke hvorfor jeg holder på sånn.
- Hvorfor er du så bitter, Helen? - Jeg er en gammel jomfru.
Gift deg med ham, det er flott. Om noen kan klare det, er det du.
- Det er ingenting å klare. - Jo da.
Krangle med ham og hjelp ham.
Ikke be meg om hjelp eller engang om medlidenhet.
Fra og med nå går jeg mine egne veier.
Jeg misliker din mann og vil si det til ham.
Men jeg er mer glad i deg enn noensinne. Det er jeg.
Margaret! Magsy! Er det virkelig sant at dere vil dra neste uke?
Ikke "vil", men det er mye å ordne. Jeg vil treffe Charles.
Da går dere glipp av reisen til Weymouth og Lulworth.
Helen, har du hørt dette?
Bra jobbet. Jeg brøt isen.
Margaret Schlegel. Jeg skal treffe Mr Wilcox.
Ett minutt!
Hei, Charles. Hvordan står det til?
Jeg håper at min kone... Hvordan står det til?
Jeg inviterer dere på lunsj etter besøket på Howards End.
Miss Avery fra gården har tatt hånd om huset.
Sett Dem ned.
Det er et ynkelig sted.
- Jeg ville ikke tatt i det med tang. - Det blir hyggelig å se det.
Hei! Jeg kommer om et øyeblikk.
- De klarer seg. - Hønene eller barna?
De lærer nok, som svaler på telegraflinjer. Der er en fin kirke.
Du følger ikke med.
- Hva har skjedd? - Hva tror du?
- Er vi allerede fremme? - Ja.
Utrolig.
Det er låst, Margaret. Vent, jeg skal hente nøkkelen.
- Kan jeg bli med? - Nei, det går fort.
Er det deg, Henry?
Jeg trodde at De var Ruth Wilcox!
Jeg? Mrs Wilcox. Jeg?
- Hun ble litt redd. - Gamle miss Avery!
Jeg var ikke så dum som du antyder. Hun overrumplet meg, det var stille.
- Hvem er hun? - En av de ansatte på gården.
Hvis Crane har drukket teen sin, bør vi dra.
Kom og si adjø. Gi miss Schlegel et kyss.
Nei, ikke tving dem. Det er så slitsomt for barna.
Og bestefar, da? Skal han få et kyss?
Det har jeg ingenting imot. De er så fine. Et kyss?
- Takk, Dolly. Adjø. - Adjø.
Dolly er en bra kvinne, men helst i små doser.
Da kan vi ikke bo i Howards End.
Med Charles og Dolly et kvarter unna? Det vil jeg tro!
Hvis vi ikke kan bo i Howards End eller Ducie Street, hvor skal vi bo?
I Oniton. Huset i Shropshire. Oniton Grange, et fint sted.
Evie gifter seg der i april, så kan vi flytte inn.
Men vi beholder huset i Ducie Street som ekstra bosted.
Jacky, hvorfor er du våken? Er du gal?
Er dette brevet? Til miss hva-hun-nå-heter?
Det er utkast til brevet mitt.
"Redusert lønn?" Er du gal?
Jeg fortalte det som var nødvendig.
- Og om din oppsigelse? - Jeg ble ikke sagt opp.
Kall det hva du vil.
- Jeg vil ikke be om veldedighet! - Du vil jo bare ha en jobb.
Jeg skal skrive selv. Til broren din.
- Det gjør du ikke. - Vent og se.
Jacky.
Kom og legg deg. Du er syk.
Jeg skal skrive til miss Schlegel og til min bror. Til hvem du vil.
Du skal ikke behøve å sulte.
- Helen, vil du ikke bli med? - La meg slippe Evie Wilcox, Meg.
Jeg kommer i bryllupet ditt. Ikke vær redd.
Forover!
Kjære miss Schlegel. Jeg nøler med å skrive igjen, -
- men ville la Dem vite at omstendighetene har endret seg.
Min ansettelse sammenfalt med personalnedskjæringer.
Som en av de sist ansatte, er jeg nå uten arbeid.
Jeg ber om unnskyldning for min likefremhet, men kan De hjelpe meg?
Jeg vil ikke be om veldedighet, -
- men jeg kan ikke forsørge min kone, og vet ikke hva jeg skal gjøre.
Ærbødigst, Leonard Bast.
- Miss Schlegel. - Hei, Len.
Unnskyld meg, Mr Bast. Jeg må insistere på...
Charles!
Takk, Charles. Jeg kunne ha klart meg selv.
Vi kom frem i god tid.
- Mr Warrington! - Albert! Så hyggelig at du kom!
Miss Schlegel! Vi er snart søstre. La meg gi Dem et kyss!
- Det er så vakkert! - Huset? Jeg vet ikke det.
Men utsikten er fin. Synd at Deres søsken ikke kom.
Mr Fussel! Hva syns De?
- De må føle Dem kvalt av støv. - Jeg nøt kjøreturen.
- Vis miss Schlegel til rommet hennes. - Ja, sir.
- Margaret! Ser man det! - Det er så vakkert her, Henry!
Så bra at du liker det. Så bra.
Det er feil del av Shropshire, men det er pent.
Kommer du inn? Miss Schlegel vil friske seg opp.
- Bli med meg, miss. - Jeg vil gå litt. Kommer du?
- Ikke nå. Vi må hilse på gjestene. - Naturligvis, Henry.
- Mr Burton, viser De meg rommet? - Ja visst, miss.
Jaha, min sønn. Lillesøsteren din skal gifte seg.
Han er for gammel for henne.
- Surmuler du? - Nei, naturligvis ikke.
Jøss! For noen muskler!
Duncan, kom og kjenn på armen hans!
Han er som Billy Hague! Billy Hague!
Jeg liker ikke at pappa skal gifte seg med henne.
Han fikk meg til å be henne til Simpson's.
- Hva kunne jeg gjøre? - Tøv. Det ordner seg.
Jeg har to barn, et tredje på vei. Han sier at han skal være rettferdig.
Men det går ikke i lengden.
Penger er ikke elastiske. Hva skjer når du får barn?
Eller han? Vi får noen aksjer, -
- men min egen far stoler ikke på at jeg kan drive hans selskap!
Dette var jo et morsomt tema dagen før bryllupet mitt!
- Beklager, gamle venn. - Ingen fare, gamle venn.
Jeg elsker stedet, Henry. Jeg er glad for at det blir mitt hjem.
Det er godt å ha kommet hit.
Dette er en feiltagelse.
- De lovet meg. - Jeg hadde ingen rett.
Det er ydmykende.
- De har da ikke gjort noe galt? - Hun bør ikke ta turen.
Jeg er ikke syk. Jeg tar gjerne en matbit.
- Det kan vi ordne. - Nei, De får ikke betale for oss.
- Bare togbillettene... - Mrs Basts sult er min feil.
Min og Mr Wilcox's. Han må forstå det.
Ikke prøv å hindre meg.
- Mr Wilcox? Heter Deres herre det? - Ikke min herre, men ja.
Henry Wilcox fra Imperial and West African hva-det-nå-heter.
- Kjenner De ham? - Ikke jeg.
Vi går av på neste stasjon. De skal få tilbake pengene.
- Jeg kan inte... - Slutt, Len! Vær så snill!
- Du er en Wilcox nå, Cahill. - Nei, pappa. Jeg er en Cahill.
- Jeg håpet på å bli en Wilcox. - Det er du!
Skål!
Jeg er veldig fornøyd. Vet du hvor trett jeg er?
Det gikk veldig bra. Jeg er så glad for det, Henry.
- Hvem er de? - Det er for sent for besøk.
Gjem deg her, så skal jeg prøve å stoppe dem.
- Helen, hva er det? - Vent her.
- Hva er det? Er Tibby syk? - De sulter!
- Hva har du gjort? - Han er oppsagt fra banken.
Hans kone er syk av sult.
- Helen, er du gal? - Ja, kanskje det. Men her er de.
Ikke vær absurd. De sulter ikke, og det vet du. Det er tøv.
At du våger å storme inn i Evies bryllup på denne måten?
Jeg vil treffe Mr Wilcox.
Hvordan står det til, Mr Bast? Så merkelig dette er.
- Her er Mrs Bast. - Vi lager store besværligheter.
- Miss Schlegel. - Dempster's reduserte bemanningen.
Det er vår feil. Mr Wilcox får hjelpe Mr Bast tilbake til Porphyrion.
- Unnskyld, dette er feil. - Ja, Mr Bast. Men det er for sent nå.
Hvis De vil konfrontere Mr Wilcox, så gjør De en stor feil.
- Det vil jeg ikke. - Jeg fikk dem til å komme hit!
Demp stemmen. Jeg kan bare råde dere til å gå herfra.
Min søster har gitt et falskt bilde av situasjonen.
Det finnes et hotell i byen. Håper dere vil være mine gjester der.
- Han vil ha arbeid, ikke ferie. - Han kommer ingen steder nå. Stille.
- Det var feil å be Dem om hjelp. - Det var det ikke.
Vær så snill, hvil ut på hotellet. Betal tilbake en dag, om De vil.
Dette er ikke mitt hus. By dem på noe.
Et smørbrød, Mrs Bast?
Helen, ta dem diskret til Oniton. Jeg vil snakke med Henry på min måte.
Hvis ikke gjør jeg ingenting overhodet. Velg.
- Var det noen fra byen? - Du kommer ikke til å tro meg.
Det er min søster. Jeg sendte henne til hotellet.
- Hun takket jo nei til invitasjonen. - Hun kom ikke til bryllupet.
Det er god plass her.
- Hun har to protesjéer med seg. - De kan bo her alle sammen.
De vil møte meg. Jeg vil snakke om dem senere.
Hvorfor ikke nå?
Det er vanskelig, jeg vil at du hjelper ham med arbeid.
Hva kan han gjøre?
Du har truffet ham før. Han er i knipe.
- Nei takk. - Ett glass, miss?
- Som en skål for de nygifte? - Jaså? Ja, greit.
- Det var faktisk godt. - Akkurat, miss.
- Hvor var han før? - Dempster's Bank. Nedbemanning.
Ja visst, jeg skal snakke med ham. Ikke gjør det til en vane.
- Jeg kan ikke hjelpe alle. - Jeg lover. Han er litt spesiell.
Det er alle protesjéer.
Jeg beklager, Henry.
Helen skulle ta dem med til hotellet i byen.
Dette går ikke. Hun kan ikke være her.
Frue, det er behageligere for Dem på hotellet.
Er det Henry? Å, Hen, jeg beklager. Jeg...
Jeg visste ikke. Jeg burde ha blitt hjemme, unnskyld, Hen.
- Gratulerer med protesjéen. - Beklager så mye.
- Ikke unnskyld deg. - Ikke vær sint. Jeg går, Hen.
Kaller hun deg, Henry? Har dere møttes før?
Møttes før? Har jeg møtt Henry?
Å, disse guttene. Likevel elsker vi dem.
Er du fornøyd nå?
- Jeg vet ikke hva dette handler om. - Jeg forstår din interesse for Bast.
- Jeg forstår ikke! - Ikke? Jeg har en fortid.
- Vi kan slå opp forlovelsen. - Henry!
- Ja, Margaret.
- Har hun vært elskerinnen din? - Du er like fintfølende som alltid.
Når?
- For ti år siden. - Ti år siden?
Unnskyld meg.
- Jeg er så lei for det, Len. - For hva?
Er det ham? Mannen som du kjente på Kypros?
- Jeg burde ikke ha kommet hit. - Det burde ingen av oss.
- Jeg var vel desperat. - Vi måtte, Len.
- Jeg er ikke til nytte for deg. - Ingen fare.
Du er snill, min Len. En snill gutt.
- Elsker du meg, min kjære? - Ja, jeg elsker deg.
Det er ingen fare, Jacky. Sov nå.
Det kostet meg åtte pund å gjøre din kone syk og min søster sint.
Hun misliker mine metoder, men de gagner deg og Mrs Bast.
Jeg kan ikke få takket Dem nok. Åtte pund er mye penger.
- Jeg vet ikke når jeg kan betale... - Det er mye for deg.
Det er ingenting for meg. Ingenting.
- Kan du forestille deg det? - Nei.
Er Mrs Bast veldig trett? Skal jeg sitte hos henne?
Nei takk. Hun trenger ikke selskap, hun sover nå.
Det er bedre om hun blir på rommet.
Hva slags kvinne er din kone, Mr Bast?
- Du kjenner meg nå. Er du fornærmet? - Nei.
Jeg vil ikke kjøpe din fortrolighet for togbilletter og hotellrom.
Naturligvis ikke.
Jeg mener at du ikke later som om du har hatt et lykkelig ekteskap.
Det er nok innlysende. Men hun er et godt menneske.
Dere kan ikke ha noe til felles.
Vi har hverandres selskap. Jeg var ikke nødt til å gifte meg.
Men når jeg har gjort det, må jeg bli ved hennes side.
Hva sa din familie?
De vil ikke ha med oss å gjøre.
De holdt et familiemøte og besluttet å bryte all kontakt med oss.
Hvem er din familie?
Mine foreldre drev med handel.
Jeg har to søstre, begge er gift med selgere.
Min bror er predikant.
Han er familiens overhode nå.
- Og dine besteforeldre? - De var ingenting overhodet.
Gårdsarbeidere fra Lincolnshire.
Og hva har dine søsken imot Mrs Bast?
Jeg visste om at det fantes en mann. Jeg visste ikke hvem før i dag.
Jeg er fryktelig lei for det.
Men for meg gjør det ingen som helst forskjell.
Jeg klandrer ikke din kone, jeg klandrer menn.
Vi klarer oss hvis jeg får arbeid.
Da blir det ikke så ille.
Jeg plager meg ikke med bøker som før.
Hvis jeg kunne få fast inntekt, ville vi slå oss til ro.
- Man slutter å tenke. - Slå dere til ro med hva?
Bare slå oss til ro.
- Og det skulle være ditt liv? - Hva ellers?
Men... Og jeg er ikke naiv...
Men alt det vakre som er å se og gjøre, med musikk, spaserturer...
Jeg snakket mye vås en gang i tiden.
Hvorfor sier du sånt?
Jeg forstår at man må ha penger.
- Du tar feil. - Jeg skulle ønske det.
En prest har sine egne penger, eller så får han lønn.
Likeså poeten eller musikeren.
Horen på fattighuset betales med andres penger.
Resten er en drøm.
Du tar likevel feil.
Hvis du sier det, så.
Vi går oss alle vill i en tåke.
Men menn som Wilcox er lenger inne i tåken enn andre.
Sunne, fornuftige engelskmenn!
De bygger imperier, river ned alt til det de kaller sunn fornuft.
Det er ikke virkelig. Det er det ikke.
Jeg må være dum.
Kjære vene.
Vær så god.
Kjære gutt...
Hvordan kan du og din søster forstå en manns fristelser?
Mr Bast, jeg må meddele at Mr Wilcox ikke kan ansette Dem.
Jeg overfører 5000 pund til deg. Gi dem til Leonard og Mrs Bast.
Hvor er Helen?
Det har gått så lang tid. Hva skal jeg tro?
Jeg hjelper deg om du vil.
- Margaret! Er det som vi fryktet? - Ja.
Jeg kunne skyte mannen!
Å, vennen! Tilgi meg!
Tekst: Berthe Trætteberg www.sdimedia.com